ELAS KORD KOER Ukraina muinasjutt
Ühes külas elas kord koer.
Kogu elu pidas veatut teenistust, aga siis jäi vanaks.
Haistmine pole see, nägemine pole see ja jalad poleks nagu enda omad.
Pererahvaks olid tal head inimesed, kes kannatasid kõik välja.
Jumal avita! Miks sa siin puude otsa ronid?
Näed, noh, lindu tahtsin... - Nonoh!
Ma, seda et, jalutasin, jalutasin... - Nonoh.
Välja visati?
Mäletad, kuidas sa mind taga ajasid?
Ma seda, et... - No jaa, töö oli selline, jah?
Ma olen siin terve elu veetnud, aga keegi pole mulle niisama kondikestki andnud.
Mina, seda et... - Oled nüüd nagu mina?!
Ega laps viga saanud? - Mis temaga juhtuks?
Noh, nägemist!
Ja hakkas koer elama nagu enne. Isegi veel paremini.
Ajapikku läksid meelest mineviku ebameeldivused. Kõik ununes.
Mina siin. - Mis? Jälle?
Ei, seda et - süüa tahad?
Kohe hakkan laulma!
Oi, seal mäe peal, oi, seal järsakul!
Nüüd kohe kindlasti laulan!
Noh, sa seda... - Aitäh!
Astu läbi, kui midagi on.
Jutustas Pastella